Cu 30 de milioane de ani în urmă,
Africa tropicală era acoperită de jungle dese.
Dar acum nu mai e...
Aici în Africa de Est,
toate pădurile au dispărut demult,
în primă scenă e un peisaj modificat
pentru desfășurarea celei mai memorabile povești a faunei de pe continent.
Și ea a început în pădure.
Cimpanzeii sunt perfect adaptați pentru viața arboricolă.
Ei își adună aproape toată mâncarea din coronamentul copacilor.
Dar acești cimpanzei trăiesc în Cheile Kyambura din Uganda,
și uneori, se vor angrena într-o călătorie neobișnuită.
Căminul lor este o fâșie îngustă de pădure,
înconjurată de vaste savane deschise...
...câmpii acoperite kilometru cu kilometru, de o iarbă foarte bogată.
A trăi la granița dintre pădure și savană
va însemna că uneori, cimpanzeii se vor aventura
în acest nou și atrăgător habitat, în căutarea hranei.
Dar ei nu se simt prea confortabil în aceste zone pline de iarbă,
așa că-și caută hrana doar pentru vreo câteva ore,
până când la un moment dat, se vor reîntoarce sub acoperământul pădurii.
Totuși, pentru nenumărate alte specii,
acest nou habitat, al marilor câmpii est-africane,
a devenit fundamental pentru supraviețuirea lor.
Dar cum de s-a modificat atât de dramatic, această parte a Africii?
Cu 30 de milioane de ani în urmă, pe când jungla mai învăluia continentul,
o imensă pană de lavă incandescentă,
de sub platoul Est-African, a fost împinsă către suprafață.
Sub acțiunea acestor presiuni, scoarța pământească s-a crăpat
creând Marele Rift African.
De-a lungul riftului au erupt mari vulcani,
și au declanșat un lanț de evenimente
care au modificat pentru totdeauna aspectul acestui relief.
Ol Doinyo Lengai este un vulcan încă activ.
Numele său Masai înseamnă "Muntele Zeilor".
Ultima sa erupție a acoperit câmpiile de dedesubt cu un strat gros de cenușă.
Cenușa are un efect profund asupra vegetației înconjurătoare.
Când se răcește, este mai tare decât cimentul.
Se solidifică într-atât, încât rădăcinile arborilor se luptă din greu, să crească pe dedesubt.
În zona Marelui Rift est-african limbi imense de pământ
au fost acoperite de această cenușă vulcanică rezistentă la creșterea copacilor...
...întinzându-se din partea de est a Tanzaniei până în nordul Kenyei,
și de-a lungul brațului scurt al Riftului vestic,
până în fundul văii Riftului din Uganda.
Formarea văii Riftului nu a dus doar la apariția unor vulcani proeminenți,
ci încrețind și scoarța, a forțat înălțarea unui lanț de munți precum aceștia:
măreții Ruwenzori.
Ei se ridică la aproape 5000 de metri înălțime,
și precum restul înălțimilor muntoase ale Riftului,
ei au un efect colosal asupra vremii locale
și implicit, asupra vegetației înconjurătoare.
Ceața și norii se rostogolesc peste junglele umede din bazinul Congo
aflate chiar la vest de Ruwenzori.
Aerul cald și umed se îndreaptă către munte,
unde pe măsură ce se înalță, se răcește,
astfel că marea majoritate a precipitațiilor cade pe versanții săi,
și doar prea puțin din ele, mai ajunge peste câmpiile din est.
Această combinație unică a Riftului,
restrângerea ariei ploilor și prezența cenușei vulcanice,
este cea care întreține pădurile de la poalele munților.
Pe locul lăsat în urmă, se dă acum o bătălie.
Doi colonizatori foarte hotărâți
se luptă pentru a-și consfinți dreptul de a-și înfige rădăcinile pe câmpii...
Unul dintre competitori este mai degrabă mic și modest:
iarba...
...iar oponentul, singurul arbore capabil să-și mențină locul în savane...
...copacul ghimpos al Africii: acacia.
El poate subzista aici, datorită rădăcinilor sale superficiale
capabile să extragă orice umezeală din solul de deasupra stratului de cenușă...
...și micilor sale frunze, care reduc pierderile hidrice prin evaporare.
Succesul său este atât de mare, încât poate crește până la șase metri înălțime.
Dar trebuie să facă față unor prădători.
Micile frunze ale copacului acacia sunt suficient de nutritive
pentru a hrăni cea mai înaltă antilopă din lume...
...suficient de semeață pentru a exploata o nișă ecologică, la care nimeni altul nu poate ajunge.
Dar coroana acestui arbore, nu este atacată doar de sus în jos,
ci și dinspre rădăcină spre vârf.
Antilopa gerenuk are un schelet care s-a adaptat astfel încât
să-i permită să-și petreacă toată ziua stând pe picioarele din spate.
Dar înălțimea nu este singurul element esențial
contracarării mijloacelor de auto-apărare ale acestui copac.
Dik-dik este una dintre cele mai scunde antilope africane.
Nu va putea ajunge la înălțimea coronamentului,
iar în apropierea solului, spinii de acacia ating dimensiuni de-a dreptul înfricoșătoare.
Dar capul micuț al antilopei dik-dik
este perfect adaptat să se strecoare printre țepușele acestuia,
astfel încât arborele de acacia este atacat din toate părțile.
Acacia nu poate decât să reziste impactului unor asemenea rozătoare,
dar există și unele de mare tonaj, cărora nu le ajunge doar de o simplă gustare.
Lăstarii de acacia sunt pur și simplu anihilați
de cel mai mare vegetarian al lumii.
Dar nici copacii maturi nu sunt într-o mai mare siguranță.
Trompa elefantului este suficient de sensibilă pentru a alege câte o singură frunză...
...dar totodată, și îndeajuns de puternică cât să poată rupe crăci întregi.
Combinația dintre colți și trompă acționează ca o pârghie asupra lemnului greu...
..iar corpul de trei tone are efectiv rolul unui buldozer.
Un singur elefant african poate face una cu pământul, câte un copac pe zi.
Iar în savanele Riftului turmele numără peste 150.000...
...fiind capabile de eradicarea tuturor pădurilor de acacia.
Remodelarea peisajului la o asemenea scară,
joacă un rol important în favorizarea celuilalt competitor,
iarba...
Iar iarba formează peste 50% din dieta unui elefant,
așa că este interesul lor să facă curățenie printre copaci
și să mențină spațiul liber pentru creșterea ierbii.
Spre deosebire de alte plante, iarba crește mai degrabă
din propriile-i rădăcini, decât dintr-o tulpină.
Aceasta-i conferă o uluitoare putere de regenerare.
Ceea ce înseamnă că poate fi aproape tot timpul secerată,
o sursă de hrană practic nelimitată.
Această plantă indestructibilă
și-a adjudecat astfel, toate câmpiile văii Riftului.
Ea susține cea mai extinsă biodiversitate
a celor mai mari rumegătoare din lume.
Dar există și un revers.
Iarba este greu de digerat,
așa că rumegătoarele trebuie s-o consume într-o imensă cantitate.
Aceasta înseamnă intestine lungi, iar acestea cer un corp mare.
O dietă bazată pe iarbă, înseamnă a paște 16 ore pe zi,
ceea ce nu lasă prea mult timp pentru alte treburi importante.
Acesta este kob-ul ugandez,
una dintre cele mai răspândite antilope din vestul Văii Riftului.
Ele își vor căuta cumva timpul necesar îndeplinirii unui ritual de împerechere... ...surprinzător de complex.
Masculul kob ocupă un mic teren consacrat împerecherii, numit arenă.
Este locul în care masculii se adună pentru a face paradă,
și către care se îndreaptă femelele, pentru a-și alege la rândul lor, perechea.
Fiecare mascul vrea să aibă cel mai bun loc.
Dar pentru a-l dobândi, ei trebuie să lupte.
Și totul e pentru a impresiona doamnele,
care sunt deosebit de pretențioase, când e vorba să aleagă partenerul potrivit.
Femelele au în vizor doar masculul cu cel mai bun sânge -
cel mai puternic, care deține cea mai râvnită poziție
drept în mijlocul arenei.
Femelele își aleg perechea,
apoi îi permit să le verifice "aroma" hormonală
pentru a-i confirma că este gata de împerechere.
O femelă intră în călduri la fiecare 20 de zile sau pe aproape,
dar este receptivă doar pentru câteva ore,
așa nu prea au timp de flirt.
Sarcină îndeplinită. Schimbul de gene este complet.
Acum femela se poate relaxa sub protecția învingătorului.
Există și un motiv personal în spatele acestei alegeri.
Mijlocul arenei este de fapt, cel mai sigur punct,
căci gruparea atâtor antilope preocupate doar de împerechere,
atrage inevitabilii prădători ai acestora.
Leii adulți vânează cel mai bine lucrând în grup,
dar această mamă solitară, e de una singură,
așa că dobândirea hranei necesare familiei sale de trei puiandri,
este mult mai dificilă.
Antilopele Kob sunt rapide, cu o vedere excelentă,
așa că pe timp de zi, a prinde una, este extrem de dificil.
Dar pe măsură ce se înnoptează, avantajul trece de partea vânătorului.
Pentru leoaica-mamă, a vâna e o treabă serioasă...
...mult mai bine făcută fără ajutorul celor trei pui zgomotoși.
Mama poartă o zgardă emițătoare,
astfel ca savanții să-i poată monitoriza deplasările,
dar aceasta nu o jenează în vânătorile sale.
În noaptea fără de lună, neagră ca smoala,
atât antilopele, cât și leoaica, sunt constrânse la orbecăială.
Se pot mirosi reciproc, dar leoaica nu-și poate stabili o țintă,
atâta vreme cât nu scoate vreun sunet.
Așa că atât cât kob-ul ugandez se stăpânește
în a face zgomot și nu-și dezvăluie poziția, se află în siguranță.
Între timp însă, puii de leu înfometați și nerăbdători,
s-au băgat în bucluc.
Cei trei pui ar putea pare periculoși, dar nu au decât zece luni,
și nu vor învăța să vâneze cum trebuie, decât pe la vreo doi ani.
N-au nicio șansă cu acești bivoli,
dar ocazia de a exersa hăituirea vântului,
este mult prea irezistibilă pentru a o rata.
Între timp, mama lor tocmai a dibăcit ceva.
Sapă la aproape un metru adâncime.
După un efort laborios, ea scoate la iveală un mic dejun infim -
aproape o îmbucătură.
Dar satisfacerea foamei proprii, nu e scopul său din această noapte.
Acești purceluși de mistreț au exact mărimea potrivită pentru leișorii săi,
ca să exerseze omorârea prăzii.
Ea scoate afară șase purcei și-i păstrează pe toți, pentru progenitura ei.
Cu cât puii învață mai repede să vâneze,
cu atât mai curând vor fi capabili să-și ajute mama.
Ambuscarea nocturnă a prăzii este foarte eficientă,
dar pentru o felină, nu este singura cale de a-și prinde hrana.
Gheparzii sunt cei mai rapizi alergători de pe planetă,
dar aici, viteza nu este utilă fără pândă și furișare.
Va trebui să se camufleze, pentru a se strecura până la ținta lui.
Având doar iarba drept ascunziș, nu se poate apropia suficient pentru un sprint,
iar aceste cornute sunt dintre cele mai rapide antilope Africane,
iar de la distanța aceasta, la o cursă în linie dreaptă, el n-are nicio șansă.
Dar merită încă, să facă efortul de a înainta.
Dar din păcate pentru el, toate sunt într-o excelentă formă.
Un sprint complet este un efort enorm pentru un ghepard aflat în soarele torid.
Înainte de a mai încerca odată, pentru a se reface, el va avea nevoie de ceva timp.
Antilopele precum această specie topi se folosesc de iarba înaltă
pentru a-și ascunde puii de prădători.
Dacă vor sta nemișcați, nu vor fi descoperiți.
Dar ce se petrece dacă vrei să fii văzut?
Atunci iarba înaltă poate fi o pacoste.
Acest mascul al păsării-văduvă a pregătit un teren de dans, pentru a-și cuceri femela.
Dar mai întâi, el trebuie să-i atragă atenția.
Femelele, modest înveșmântate, s-au postat la înălțime.
Când una dă un ocol pentru o privire mai atentă...
..un mascul dă din el, tot ce poate.
Savanele Riftului se coc sub arzătorul soare African.
Iarba cea lungă devine foarte uscată,
ceea ce o face extrem de vulnerabilă
în fața uneia dintre cele mai puternice forțe ale naturii...
...focul...
Mii de tone de iarbă uscată sunt numai bune pentru a alimenta un infern în vâlvătăi.
Dar flăcările pot prilejui și ospețe.
Migratorii lăstuni-de-mal șarjează trâmbele de fum pentru a profita
de minusculele insecte gonite de limbile de foc...
...un chilipir binevenit
pentru o pasăre abia sosită după o călătorie de 1.600 de kilometri, din Europa până-n Africa.
Arată a devastare...
Iarba a ars de-a binelea, la fel și puieții copacilor.
Dar pentru că iarba își stochează energia în subteran, în rădăcinile sale,
în doar câteva zile, noi mlădițe mijesc prin cenușa fertilă.
Iarba poate fi îndeajuns de dârză pentru a supraviețui până și celui mai învăpăiat foc...
...dar aici există o forță a naturii căreia nu-i poate rezista.
Este o creatură extraordinară,
și iese la iveală doar noaptea.
Un hipopotam are o gură largă de o jumătate de metru,
alcătuită pentru a devora iarba
40 de kilograme la un singur tur nocturn.
Un mâncăcios agitat și nervos, căruia îi place doar iarba mică,
pe care o retează cu buzele sale groase.
Hipopotamii parcurg kilometri, între apus și răsărit,
în căutarea celor mai bune pășuni.
Dar există o limită în incursiunea lor,
ei vor trebui să se întoarcă înapoi și să se cufunde în apă,
înainte de răsăritul soarelui.
Apele liniștite, de mică adâncime, le susțin flotația, în ciuda tonajului.
Acum ei se relaxează, dormitează, și socializează confortabil.
Izvorul Mzima se află în Riftul de Est,
o sursă de apă filtrată de lava străveche a Văii Riftului, care nu seacă niciodată.
Un adevărat paradis pentru o mică populație de hipopotami,
care pasc savana pe o rază de 16 kilometri în jurul izvorului.
Dar acum, zona înconjurătoare se află în ghearele mortale ale secetei.
Fără ploaie, iarba a încetat să mai crească.
Precum toți hipopotamii, turma de la Mzima este legată de iazul său,
astfel că ei nu pot să plece să-și caute noi pășuni.
Dar nu va trece mult și ei vor mânca tot ce se află în raza lor de acțiune,
provocând astfel, un dezastru.
Ei vor înfrunta soarele într-o disperată căutare a hranei, dar fără folos.
Slăbiți, ei se îmbolnăvesc și mor...
...dar nu înainte de a fi redus această savană, la o adâncitură plină de praf.
Solul vegetal s-a făcut mici fărâme...
...până și rădăcinile ierburilor au fost distruse.
Această parte a Văii Marelui Rift va avea nevoie de mulți ani ca să se regenereze.
În câmpiile din Valea Riftului, precipitațiile sărace vor duce la secete extreme...
...dar pe munte va fi suficientă ploaie, cât să mențină vigoarea ierbii.
Nu se bucură toți de ploaie.
Dar pentru kob-ul ugandez, este o bucurie să nu se mai simtă năpăstuit de foame și sete.
Când norii de ploaie se revarsă peste munții Riftului de Vest,
ei readuc șesurile la o adevărată explozie a vieții.
Prevalența vânturilor aducătoare de ploaie, se deplasează conform unui ciclu nord-sud,
în susul și josul continentului.
Sezoanele umede ce rezultă, revarsă averse torențiale
dar nu peste tot odată.
Aceste potopuri răzlețe obligă anumite animale
să gonească mii de kilometri în căutarea ierbii proaspăt crescute.
Anual, aproape un milion de sălbăticiuni
urmează norii tunători mai ceva ca vânătorii de furtuni,
migrând din Serengeti până-n Masai Mara.
Și în urma lor vine gazela Thomson ("Tommy").
Tommy este una dintre cele mai mici antilope existente în savanele Riftului.
Talia lor le face foarte vulnerabile la prădători.
Gheparzii aceștia le așteaptă, de luni întregi.
Acum au în fine, ocazia să mănânce cât de mult pot.
Fiecare felină are un stil diferit de vânătoare,
dar camuflarea este întotdeauna de bază
dacă speră la o minimă șansă împotriva gazelei iute de picioare.
Ghepardul este foarte rapid,
dar "Tommy" îl poate fenta mult mai iute și are o rezistență mai mare.
Orice cursă de vânătoare are doar 300 metri maximum,
dar aceste câteva secunde, decid soarta unei gazele Thomson.
Într-o vânătoare echitabilă,
șansa ghepardului de a-și dobândi hrana, este de 50%,
Una dintre cele mai mari rate de succes dintre toate felinele mari africane.
O alunecare nefericită și soarta gazelei este pecetluită.
Pentru ierbivorele savanei, a trăi aici, implică un anumit preț.
Dar abundența acestor ținuturi ierboase face ca riscul să merite,
iar recompensele sunt atât de tentante,
încât până și primatele și-au stabilit căminul aici.
Normal, primatele sunt locuitori ai pădurii.
A prospera în spațiul deschis al câmpiilor, a fost un pas îndrăzneț pentru ele.
Babuinul măsliniu este din puținele maimuțe
care a făcut un succes din viața de savană.
La șes, siguranța unui animal de talie mică, rezidă în număr.
Dar a conviețui într-un grup mare, necesită organizare.
Pentru a evita o gâlceavă permanentă,
babuinii și-au dezvoltat o sofisticată ordine socială.
Puricatul regulat nu se efectuează doar din rațiuni igienice.
Contactul constant este importat pentru legăturile sociale.
Și e o cale optimă de a-ți face prieteni.
Masculii sunt suficient de rezistenți ca să-și poarte singuri de grijă, și vin și pleacă, după chef.
Dar mamele și puii, trebuie să stea laolaltă.
Cei mici sunt foarte importanți pentru stabilirea rangului și a ordinii.
Prin acest pui, i se arată mamei sale, locul cuvenit.
Ea trebuie să stea și să asiste la asprul tratament aplicat acestuia,
de către cea mai dominantă femelă
dacă dorește să rămână în grup și să beneficieze de siguranța oferită.
Iar rangul ei inferior, înseamnă că nu are de ales, și că va trebui să-și tolereze opresoarea.
Chiar dacă inegalitățile societății babuinilor ar putea pare dure,
acest sistem complex de comunicare și relații
este esențial pentru supraviețuirea lor în savană.
Când se lasă întunericul,
babuinilor nu le mai sunt de folos simțurile lor ascuțite,
iar ei trebuie să se refugieze în copaci pentru a dormi,
în siguranță față de prădătorii nocturni.
Comportamentul babuinilor ne permite întrezărirea
adaptărilor necesare oricărei primate, pentru a supraviețui în savană.
Poate că proprii noștri strămoși antropoizi s-au confruntat cu spațiile deschise ale câmpiilor într-un mod similar.
Dar mai există o altă primată în Valea Riftului
care ne poate spune mai multe, despre istoria noastră străveche.
În Pădurea Kibale din Uganda, cimpanzeii își aștern culcușurile pentru a înnopta.
Ei îndoaie ramurile alcătuind un soi de cuib, pentru a-și asigura un somn odihnitor,
exact cum trebuie să fi făcut și strămoșii noștri comuni
cu peste un milion de ani în urmă.
Rudele noastre străvechi ce trăiau în junglele primitive din Africa
aveau în comun cu cimpanzeii actuali, aceleași creiere dezvoltate și mâini îndemânatice.
Dar cam în același timp în care s-a format Valea Marelui Rift
iar pădurile au fost împinse deoparte, strămoșii noștri s-au deplasat
în savane, lăsându-i în urmă pe cimpanzeii înrudiți cu ei.
Cimpanzeii sunt și astăzi prea puțin adaptați pentru viața de savană.
Postura corpului lor este și acum mult prea aplecată pentru a vedea peste iarba înaltă,
iar membrele lor, nu sunt construite pentru viteză
precum ale antilopelor care-i pot întrece pe predători.
Dar, precum oamenii de azi, strămoșii noștri pășeau vertical pe două picioare
iar mâinile, le erau libere să poate arme, să vâneze și să se apere.
Mai multă carne în dietele noastre a însemnat o expansiunea creierelor noastre
iar societățile noastre s-au dezvoltat devenind mult mai complexe și mai puternice.
În timp, am devenit stăpânii savanei.
Datorăm succesul nostru extraordinar ca specie acestui loc -
leagănul umanității...
...din Valea Marelui Rift African.
ÎNĂUNTRUL MARELUI RIFT
A-i imortaliza pe cimpanzei în timpul somnului în pădurile din Parcul Național Kibale
a fost o serioasă încercare pentru echipa de filmare.
Trebuiau să se cațăre în uriașii arbori tropicali,
și aceasta, într-o beznă totală.
Dar mai întâi, trebuiau să-i găsească pe cimpanzei,
și aceasta a însemnat să se înjuge, cale de kilometri prin junglă,
la căratul unui bagaj serios.
Iar odată ce i-au găsit, au trebuit să aștepte până s-a-ntunecat,
când cimpanzeii și-au înjghebat culcușurile.
Misiunea lor era să ascensioneze în coronament
și să-i filmeze pe cimpanzei dormind - de sus.
PRIMA NOAPTE
Dar aceasta însemna a urca pe un întuneric beznă,
ceea ce a testat evident echipa.
Cimpanzeii își instalează culcușurile oriunde, undeva între 4 și 40 de metri deasupra solului,
și niciodată de două ori în același loc.
Prima sarcină era să găsească un copac accesibil urcușului,
fără să perturbe cimpanzeii în vreun fel.
La căderea întunericului,
pentru a "privi" prin frunziș, echipa s-a folosit de obiective de intensificare a imaginii.
Iar cuvântul final, îi aparține expertului la cățărarea în copaci, Tim Fogg.
Nu-i prea grozav.
Noaptea aceasta, pe aici nu-s arbori care să ne poată oferi perspectiva dorită asupra culcușurilor.
E chiar foarte frustrant,
pentru că ei se află acolo...
...sunt vreo șase sau șapte culcușuri chiar deasupra noastră,
și un pic mai încolo pe acea parte,
dar nu e nici un copac mare din care să le aruncăm o privire,
așa că suntem înțepeniți aici... ...fără a putea cățăra în această noapte.
Cred că vom lua cu ei, probabil, doar unele instantanee de la sol.
Nu pot vedea nimic. Pot să mă urc până acolo, sper să-mi folosească până la urmă.
Echipați pentru noapte, și-au instalat aparatura pe jos, prin pădure.
Cameramanul Martin Dohrn a pus la punct un nou tip de cameră cu vedere nocturnă,
capabilă să filmeze fără nicio sursă artificială de lumină.
Se numește cameră de "filmat la lumina stelelor"
și folosește un intensificator de imagine, ceea ce înseamnă că poate capta
comportamente animale unice, de obicei invizibile ochiului uman.
Uluitor, am reușit să obținem niște cadre cu cimpanzeii dormind.
Nu e cine-știe-ce instantaneu,
nici măcar unul remarcabil,
dar este probabil, prima dată
când a fost filmat vreodată vreun cimpanzeu dormind în culcușul său din copac.
Este de fapt ca un soi de Big Brother, unul mult mai interesant...
Dar echipa nu e încântată să filmeze doar de la sol.
Încurajați de succesul lor terestru...
A DOUA NOAPTE
...noaptea următoare prinde echipa în urmărirea cimpanzeilor
către o locație mai adecvată ascensiunii.
E un copac mare, chiar acolo în spate.
Prin intermediul lui, am putea obține exact perspectiva care ne trebuie.
Arborele imens din spatele aceluia.
- E un copac și mai mare în spatele aceluia. - Mda, așa cred.
Tim își lansează catapulta către o cracă, la mare înălțime, în coronament.
Bine. Cred că am obținut ce voiam.
Cimpanzeii sunt hipersensibili noaptea,
și nimeni nu poate anticipa cum vor reacționa la o echipă de filmare, ce se leagănă deasupra lor.
A înălța frânghiile în copac, este doar începutul procesului de ascensionare.
Le vom verifica stabilitatea,
și deja mă-ngrozesc cum va fi când vom trage de ele...
Doi dintre noi vor atârna de frânghii pentru a vedea dacă ne vor ține crăcile,
și dacă se rup,
ei bine, habar n-am, va provoca un adevărat haos printre cimpanzei...
Va fi... Dar hai să-ncercăm!
Asigurarea de bază, nu pot urca până acolo fără să văd
dacă ramurile sunt suficient de rezistente să mă susțină, așa că asta e.
Mulțumit că frânghiile sunt îndeajuns de solide,
Tim se îndreaptă către vârful copacului,
fără a avea vreo idee despre ce l-ar putea aștepta în frunzișul junglei.
Ei bine, n-a mers după cum plănuiam într-adevăr, pentru că, hmm...
M-am apucat să mă cațăr...
Cablurile lunecau foarte ușor, uluitor, și apoi m-am apucat să ascensionez,
iar curând când am atins niște frunze, m-am pomenit cu o mâncărime un pic cam ciudată...
Și de când am atins doar un pic frunzișul, mă simțeam... plin de furnicături.
Eram acoperit de furnici extrem de mici care veniseră într-o misiune sinucigașă.
Doar că nu voiau să mă mănânce de viu.
Și am încercat să-mi continui ascensiunea,
așa că am reușit să mai înaintez un pic, iar ele continuau să mă năpădească.
Au început să-mi intre-n mâneci
și apoi au ajuns în jurul mijlocului,
iar după aceea, au pătruns primprejurul gâtului.
Erau peste tot în jurul gâtului,
iar apoi s-au strecurat și în casca de protecție, așa că la un moment dat,
a trebuit să-mi scot casca și să încerc să le scutur de acolo.
Mici creaturi oribile!
Descurajat de furnicăturile de groază, Tim și echipa s-au îndreptat iar către junglă
sperând la o cățărare cu mai mult noroc.
A TREIA NOAPTE
Este incredibil de aproape.
Sunt la aproape... șase metri poate, mai sus și chiar în spatele meu.
Copacul pe care mi l-am pus în gând, este imediat în acea direcție.
Ar trebui să ne ofere un cadru optim către el, în jos... în culcușul său.
Acesta ar fi scopul nostru.
Am constatat că mă aflu exact pe un morman făcut de elefanți.
Doar să-mi dau cu puțină alifie contra insectelor.
Îmi voi etanșa mânecile cu bandă adezivă,
pentru că voi căuta să țin deoparte furnicile, dacă mai dau de unele și de data aceasta.
Cu angrenajele de escaladare urnite din nou, Tim se înalță să verifice perspectiva obținută.
Martin se pregătește să imortalizeze totul de la sol,
iar cameramanul Nick Turner specializat în cățărări arboricole,
poate în fine, să ia drumul coronamentului.
Și imediat dedesubtul lui, Martin trimite o încărcătură prețioasă:
Singura cameră HD de filmat la lumina stelelor din lume, se află în bagajul său...
...deci hai să nu stăm chiar sub ea, în cazul în care pică.
E o adevărată încurcătură de fire și instrumente pe-aici, vreau să spun că știm unde este precis fiecare,
dar fiecare element trebuie să fie corect legat, astfel că să nu scăpăm nimic.
Sunt tot felul de cabluri, benzi, frânghii și carabiniere, mai peste tot.
Ne aflăm la aproape 15 metri de la sol
iar cimpanzeii se află la circa 10 până la 12 metri distanță de noi, ceva mai jos.
Echipa e aproape de reușită.
Dar chiar înainte de a reuși să filmeze măcar un instantaneu...
Ce se petrece?
...paznicul înarmat a auzit ceva.
Se pare că ne-am pomenit cu niște elefanți care s-au apropiat de noi,
iar noi nu prea suntem siguri ce ar trebui să facem sau ce intenții au ei.
Așa că am lăsat luminile aprinse, ca elefanții să ne poată vedea
și să nu fie luați brusc prin surprindere.
Sunt aproape sigur că ei chiar vor căuta să stea departe de noi...
dar nu se știe niciodată.
Elefanții au o slabă vedere nocturnă.
Dacă se intersectează cu echipa noastră, se pot speria și trece la atac.
Credem că ar putea fi elefanți...
Ne-ar trebui un plan de rezervă.
Probabil că sunt mai degrabă curioși, decât amenințători, dar...
...nu sunt eu expertul în comportamentul elefanților.
Planul meu este trec repede dincolo de copac și să mă ascund.
Eventual chiar...
să încerc să mă urc în el.
Probabil acolo sus.
Mă... tem că e maximum ce pot oferi.
Sunteți probabil destul de în siguranță, acolo sus.
Nu cred că vor fi capabili să doboare acest copac la pământ,
dar mă voi asigura că am reglat totul cum trebuie
pentru a înregistra înainte de a pleca, așa că...
Îmi imaginez că acești cimpanzei nu vor prea fericiți în compania elefanților
care dau astfel buzna prin jur.
Neavând nicăieri unde să se ascundă, echipa își vede de treabă
iar paznicul se întoarce cu noutăți.
Acolo e un cimpanzeu.
E un cimpanzeu?!
Da. E aproape.
Ești sigur?
Da, desigur.
Cimpanzeii îi joacă feste echipei, se pare.
Așa că odată ce temerea generată de elefanți a trecut,
pot trece la filmarea cimpanzeilor în propriile culcușuri, sus în baldachinul junglei.
Camera lui Martin de filmat la lumina stelelor ne oferă o imaginate granulată, în alb-negru,
dar ne permite să vedem în toiul nopții
și să observăm cele mai intime momente ale faunei în sălbăticie.
Aceasta a arătat pentru dată
modul în care se ghemuiesc în vârful copacilor aceste mari antropoide
și cum e posibil să ai în junglă, un somn nocturn confortabil.
Resincronizat tradus și adaptat de o persoană de bineee, pentru MVGroup.
Subtitrat de Red Bee Media Ltd
E-mail subtitling@bbc.co.uk